Морфологічні особливості лісової підстилки старовікових лісів на природно-заповідних територіях Західних регіонів України - Леневич, О. І.; Лелека, Д. Ю. (Scientific Bulletin of UNFU, 2024)
Досліджено морфологічні особливості лісової підстилки корінних деревостанів стиглої та перестійної вікових груп (старовікові ліси), що відповідають природному типу лісорослинних умов. Дослідження виконано на території трьох національних природних парків – "Сколівські Бескиди", "Бойківщина" і Ківерцівський національний природний парк "Цуманська пуща" та у природному заповіднику "Розточчя". За результатами проведених досліджень встановлено, що запаси лісової підстилки у весняний період в листяних лісах за участі бука та явора змінюються в межах 16,16-18,16 т·га⁻¹ (НПП "Бойківщина"), грабово-дубовому лісостані – 12,0 т·га⁻¹ (Ківерцівський НПП "Цуманська пуща"). У лісових екосистемах, сформованих ялицево-буково-ялиновомими деревостанами (НПП "Сколівські Бескиди"), запаси підстилки є дещо вищими – 24,2 т·га⁻¹, і в дубово-буковому сосняку заповідника "Розточчя" – від 31,5 т·га⁻¹. У більшості досліджуваних лісових підстилок старовікових лісів діагностуються три підгоризонти L, F та H, рідше два ‒ L та F + H. У запасах підстилки частка L, що представлена свіжим опадом, становить 21-35 %. Дещо більшу частку займає підгоризонт F 32-45 %. Цей горизонт формує напіврозкладене листя, хвоя, гілки та плоди. Підгоризонт Н (28-47 %) формує детрит, який залежить від складу деревних порід, висоти н.р.м. та кількісного і видового складу організмів-деструкторів, що активно беруть участь у розкладі лісової підстилки. У фракційному складі здебільшого переважає активна фракція лісової підстилки (листя, хвоя, детрит). Неактивну фракцію формують гілки та плоди, а їх частка у фракційному складі становить 22-40 %. Зроблений детальніший аналіз фракційного складу лісової підстилки за підгоризонтами виявив, що фракція детриту у L відсутня, тоді як у підгоризонті Н не облікуються фракції листя та хвої. Зазвичай підгоризонт Н сформований детритом та напіврозкладеними гілками і плодами, переважно більших розмірів. З’ясовано, що у підстилках з незначною потужністю (менше 2 см) важко виокремити три підгоризонти. У підстилках потужністю більше 2-3 см добре діагностуються підгоризонти L, F та Н.